- Hallo? - Privat?
- Undskyld? - Jeg ringer fra en mobil, jeg fandt.
Under "kontakter" stod der et nummer med betegnelsen "privat".
- Har De fundet min mobil? - Ja.
- Tak. Hvor lå den? - På Garibaldis terrasse.
Jaså? Hvordan kunne jeg glemme den dér?
De skændtes med en, hvorefter De vredt lagde på, betalte -
-og gik fra telefonen.
- Sad De ved siden af? - Et par borde derfra.
- Alligevel kunne De høre mig? - Det kunne alle.
Hvor pinligt. Men jeg har problemer med en i min omgangskreds.
- Bruno? - Undskyld?
Er Bruno problemet? Han ringede syv gange, efter at De var gået.
- Og skrev sms'er. Vil De høre? - Nej, nej. Ellers mange tak.
Der er noget, jeg ikke forstår. Hvis De så mig gå fra min mobiltelefon -
- hvorfor løb De så ikke efter mig og gav mig den?
Det kunne jeg godt have gjort.
Men så ville De have sagt tak uden at værdige mig det mindste blik.
Men når De får den nu, er De nødt til at vise mig opmærksomhed.
Åh, pis! Hvor dumt. Badekarret løber over.
- Jamen jeg ringer tilbage. - Okay.
Pis... Pis...
Det er alle vegne.
- De gav mig ikke lang tid. - Hvem taler du til?
Nej, Bruno. Nu kan det være nok. Jeg gider ikke skændes mere i dag.
- Der bliver ikke tale om forlig. - Jeg har sagt, hvad jeg mener.
Nu har jeg lyst til at få et bad og komme i seng.
- Det ender i retten. - Jeg giver mig ikke.
- Hvis du er uenig, går vi hver til sit. - Vi er skilt, skat.
Jeg mener arbejdsmæssigt. Og hold op med det "skat".
- Gid du kunne vise mig tillid. - Jeg må løbe. Der er andre på linjen.
- Hvem? - Det angår ikke dig.
- Overvej det. Det er en sag for os. - Bruno, jeg lægger på. Farvel.
Hallo?
- Du trætter mig altså. - Allerede?
Åh, undskyld. Jeg troede ikke, at det var Dem. Jeg troede, at det var...
- Bruno? - Ja.
- Det er min eksmand. - Er det længe siden?
- At...? - De gik hver til sit.
Det er tre år siden. Det er vist ikke gået op for ham.
- Men hør her... Jeg kender Dem ikke. - Og jeg ikke Dem.
Må jeg spørge, hvad De hedder, eller skal jeg kalde Dem "privat"?
"Privat" er da smukt.
- Diane. Og De? - Alexandre.
- Hvorfor bliver De forfulgt af Bruno? - Jeg bliver ikke forfulgt.
- Vi er kompagnoner. - Har De et firma?
- En advokatpraksis. - Civil-eller erhvervsret?
- Begge dele. - Hvad foretrækker De?
Det afhænger af sagen. Hvad laver De?
Jeg taler med Dem. Det er hyggeligt, ikke?
- Jo, men det er lidt... - Lidt underligt. De har ret.
Jeg foreslår, at vi lægger på. Især nu hvor chancen byder sig.
- Chancen for hvad? - For at spise sammen.
For hvem er det en chance?
- Mig. - Og hvad har jeg at vinde?
- En telefon. - Men det er jo min telefon.
- Men det er mig, der har den. - De holder den som gidsel.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige, for...
Jeg har det princip aldrig at spise middag med ukendte.
Det gør De ret i. Især i disse tider. Hvad så med frokost?
En kop kaffe? En is? Pandekage?
- En karruseltur? Hjælp mig lidt. - Giver De aldrig op?
- Nej. Jeg er standhaftig af karakter. - Er De også beskeden?
Ja, men beskedenhed kan vist ikke få Dem til at sige ja. Har jeg ret?
Hvad gør vi, "privat"? Hvad med kl. 14 i morgen?
- I morgen er jeg optaget indtil kl. 15. - Så siger vi 15.30.
- Kender De Monte-Cristo? - Ja.
- Fint. Kl. 15.30 på Monte-Cristo. - Okay.
- Hvordan finder vi hinanden? - Jeg kender jo Dem.
- Det er rigtigt. - Og mig kan De ikke undgå at se.
- Okay. Men så ses vi i morgen. - Ja.
- Farvel. - Farvel.
HØJ AF KÆRLIGHED
"Privat"? Beklager. Der var kø på motorvejen.
- Går det godt? - Ja, fint.
Det er altid underligt at mødes, for man danner sig et indtryk af folk.
- Og så er det ikke det, man troede. - Jeg gjorde mig ingen forestillinger.
- Hvad vil De have? - En Perrier.
- Uden is og med en citronskive. - Lige netop.
- Vil De have mere? - Nej tak. Det er fint.
- Kommer De tit her? - Nej. Men folk plejer at huske mig.
De har en smuk latter.
- Undskyld. - Nej, nej...
Jeg havde nær glemt det vigtigste. Den skal lades op. Batteriet er fladt.
- Jamen... - Hvad sker der?
- Ingenting. Slet ingenting. - Jeg mangler 40 cm, ikke?
- Er det alvorligt? - Slet ikke. Det er tilmed...
- Det er ikke alvorligt? - Nej.
Det er anderledes. Det er originalt. Overraskende. Det er ikke alvorligt.
Krig er alvorligt. Dårlig ånde er alvorligt. Men ikke det her.
- Jeg blev lidt overrasket. - Det forstår jeg godt.
Det bliver jeg også selv indimellem.
De forventede ikke at møde så lille en mand. Nu skal De lige sunde Dem.
Det er helt normalt. Det er rigtigt, at folk kikker.
For hvorfor mødes en skøn blondine med en gnom? Men sagen er enkel.
En kvinde med hærdet karakter beder sin eks om at skride -
-og i farten glemmer hun sin mobil.
En mand på 1,36... Ja, jeg virker højere, men det er det, jeg måler.
...har set det og giver hende mobilen tilbage. Hvad mærkeligt er der i det?
Ikke noget, der berettiger til, at man vender sig om. Enig?
- Enig. - Udmærket.
Hvad skal De bagefter? Efter vores møde, hvad skal De så?
- Jeg skal mødes med en klient. - Ring til ham og aflys det.
Han bliver overrasket. Måske sur, men på fem minutter har De en ny aftale.
I stedet vil jeg give Dem en fantastisk oplevelse, som vil ændre Deres liv.
- Det kan jeg ikke. - Jo. Det ændrede mit liv.
- Må jeg høre, hvad det handler om? - Adrenalin.
Alexandre? Hvad laver du her? Jeg troede, at du var i New York.
- Du mødte jo Olivier på biennalen. - Ja, men kun han tager fri en hel uge.
- Goddag. - Undskyld. Diane, en veninde.
- Vanessa, en veninde. - Kommer du til Maurices fødselsdag?
- Jeg er ikke sikker. - Godt at se dig.
- Giv Olivier et kram fra mig. - Han kommer hjem i aften. Hej.
Hvad kom vi fra? Nå jo.
En oplevelse fyldt med adrenalin, som De skal få om præcis en time.
Sébastien? Det er Alexandre. Kan vi få et fly om en time?
Vi er to.
Okay. Vi ses om lidt. Tak. Den er fikset.
Åh gud!
- Nu er vi oppe i 10.000 fod. - 10.000 fod? Det er næsten 3 km.
- Netop. Hvordan føles det? - Skidt.
- Det er helt normalt. - Jeg vil gerne ned.
- Det skal vi også, men den her vej. - Nej, nej! Det kan jeg ikke.
- Rolig. Jeg er vant til det. - Er De?
- Ja. Det er min anden gang. - Hvad?
- Det er ikke sjovt. Stop det fly. - Okay.
- Nej! Nej, nej, nej! - Kom så, "privat".
- Nej, nej, nej! Jeg kan ikke. - Diane... Det skal nok gå.
- Jeg kan ikke. - Diane...
Hør her. De er sammen med mig. Det hele skal nok gå. Okay?
Vi springer på fem. Okay?
En... to... tre...
Det var... Sådan har jeg aldrig haft det før.
- Se. Jeg har gåsehud. - Det tror jeg på.
Tænk, at jeg er sprunget ud fra et fly i luften. Det er vildt.
Tak, tak, tak, tak. Jeg mangler ord.
- Ring til mig, når De har fundet dem. - Jeg har ikke Deres nummer.
- Det står i mobilen under Alexandre. - De lader nok ikke tilfældet råde.
Det er klogest, når man springer ud med faldskærm.
- Åh, goddag, monsieur. - Goddag, Monique.
Nej...
Nej... Vær sød, Luchio. Nej, Luchio. Nej, nej!
- Benji, kald din hund til dig. - Luchio, så er det godt. Gå med dig.
- Jeg er træt af den. - Den elsker dig.
- Ja, det er problemet. - Du må tale med hende, far.
Hvorfor?
Hun har haft det svært på det seneste.
Det er os, det går ud over. Her er ulækkert, og hun støvsuger ikke mere.
- Hun har jo mistet sin mand. - Det er fem år siden.
- Hun var meget glad for ham. - Og hvad gør jeg med den her?
Den giver du til mig. Jeg er vild med farven.
- Luchio? - Pis!
Jeg er uenig. Ejendomshandel er som et dampskib.
Vendingerne tager lang tid, og det holder den samme kurs.
Undskyld. Ja?
Jeg sagde nej. De ville ikke betale nok.
- Hvad tilbød de? - Ikke nok.
Hvor meget var "ikke nok"? Var det mere end nul?
For det er jo, hvad du tjener for tiden.
- Jeg skulle have sagt ja, ikke? - Nej. Det tjener ingenting til.
Du skal finde ud af, hvad du vil.
Jeg har jo sagt, jeg vil lancere en app. Ideen er god. Det kan godt fungere.
Men jeg mangler investorer, og folk går i små sko. Man skal tænke stort.
Monique, du må godt skrue lidt ned.
Jeg har brug for støtte fra fyre, der gerne vil investere i unge talenter -
-der er fulde af gode ideer.
- Fyre som Timo Atanen. - Hvem?
- Finnen, der startede Sparkle. - Nå ja.
- Tal med ham. - Ham kan man ikke bare tale med.
- Hvem ved? - Jeg skulle have sagt ja til det job.
Jeg skal i byen. Kan du låne mig 50?
Lad mig få 100, så er det mig, der giver.
- Tak. - Nu har du fået 150.
- Nå ja... Du får den igen. - Lige præcis.
Tak.
- Mit ene øjenlåg skælver. Mærkeligt. - Øjenlågssitren.
- Det hedder det. - Jaså? Hvad får man det af?
Træthed, stress, følelsesmæssige chok...
Har du fået et følelsesmæssigt chok for nylig?
- Undskyld... Det er en virus. - Åh nej.
"Jeg kan lide dig". "Jeg kan lide dig".
- Det er navnet på virussen. - Åh, undskyld, for jeg...
Jeg troede, at De sagde det til mig.
Hvordan har vi fået den?
Nogen har åbnet en mail, der ikke burde være åbnet.
Du skal ikke se på mig. Det behøver ikke at være mig.
Vi er tre, og Bruno og jeg åbner ikke en mail med sådan et emne.
- Det behøver ikke at være mig. - Kan De hjælpe os af med den?
- Det kan få eftervirkninger. - Gør Deres bedste.
- Det er ikke mig. - Hvem er det så?
Jeg er ikke den eneste single på kontoret.
- Hallo? - Tirsdag kl. 10.
- Hvad? - Leforts retsmøde.
- Vi var enige om at indgå forlig. - Det var kun dig, der var det.
- Klienten vil i retten. - Den nar.
- Han forsvarer sig jo bare. - Nej, han vil straffe sin kone.
- Jamen vi har brug for penge, skat. - Hold op med at kalde mig skat.
- Godt. Hvordan gør vi? - Hvordan gør vi hvad?
Du vil jo have, vi går hver til sit.
- Det har jeg ikke sagt. - Jo, forleden aften.
"Hvis du ikke er enig, må vi gå hver til sit." Og jeg er ikke enig med dig.
- Coralie, hvem af os vil du være hos? - Nej. Det må De ikke bede mig om.
- Sæt hende ikke i den situation. - Det er dig, der gør det.
Min reaktion var nok lidt overdrevet.
Vi behøver ikke at beslutte det før på tirsdag. Jeg tænker over det.
Udmærket. Coralie, ring til Lefort og sig, at retsmødet bliver på tirsdag.
Magnesium...
- Undskyld? - Magnesium hjælper på sitren.
Okay. Har du ikke noget at lave nu?
Nå jo, Marconi-sagen.
- Ja? - Alexandre? Det er Diane.
- Pis. - Er De okay?
Jeg stødte hovedet mod loftet. Vent lidt. Jeg skal lige ud.
Undskyld. Sådan.
- Hvor er De? - I Liège.
- I operaen i Liège. - I operaen i Liège?
- Vi er i gang med en udvidelse. - Nå, for søren.
En stor byggeplads. Det bliver fantastisk. Hvordan har De det?
Fint, tak.
Vi talte om at ringes ved, men det er måske ikke et godt tidspunkt?
Jo, jo. Jeg ville have ringet, men jeg har ikke nået det.
Det forstår jeg godt. Jeg har også selv travlt for tiden. Tingene hober sig op.
- Jeg skal ikke forstyrre Dem mere. - Vent, vent... Hvad laver De i aften?
Det ved jeg ikke.
Jeg flyver hjem kl. 17. Vi kunne mødes kl. 21, hvis det er.
Jeg har et sted, jeg vil vise Dem. Et specielt sted.
- Er det på landjorden? - Ja, ja. Så absolut.
Jamen okay. Vi ses senere, Alexandre. Og god flyvetur.
- Tak. Kram. - I lige måde.
- Hvad? - Ingenting. Marconi-sagen...
Fint. Og med hensyn til Lefort så udsætter vi retsmødet.
- Men... - Ikke noget men.
Så længe min kompagnon og jeg ikke er enige, sker der ikke noget.
- Alexandre? - Denne vej.
- Alexandre? - Jeg er her.
- De forskrækkede mig. - Kom med.
Hvor skal vi hen?
GÆSTEPARKERING
Hej.
- Hej, Simone. - Hej, smukke.
- Et bord til to? - Hilser din veninde ikke?
- Undskyld. - Jeg driller.
Mario, har du et bord til Alexandre? De er to.
- Sæt jer over i baren, så ser vi. - Tak.
- Sikke et pudsigt sted. - Ja, og det er 100% hemmeligt.
Det er kokkene på de store både, som skiftes til at lave mad.
- Simone, hvem er det i aften? - Andreas. Han er cypriot.
Den står på blæksprutte i eget blæk. Jeg skal ikke nyde noget.
Sød, hvad? Men jeg er så heldig, at hun godt kan lide mig.
- Det er, som om alle kan lide Dem. - Ja.
- Hvad? - "Alle", det er lidt ligesom ingen.
- Bordet er klar. - Super.
- Lad mig tage dem. - Nej, nej.
- Jeg er glad. Det kan man ikke se... - Jo, det kan man godt se.
- Fortæl mig en vittighed. - Undskyld?
- En vittighed. Så vi slapper af. - Jeg er så dårlig til vittigheder.
Jeg kan ikke fortælle vittigheder. Jeg tænker på pointen -
- og så duer det bare ikke. Jeg forstår dem heller ikke.
- Forstår De ikke vittigheder? - Nej. For hvornår skal man grine?
- Og De er forlegen? - Meget forlegen.
- Jeg prøver forgæves at forstå dem. - Godt, så gør jeg det.
En eskimo står på pakisen og venter på kæresten. Han ser på termometeret.
- "Jeg går, når den bliver minus 20." - Den forstod jeg godt.
- Den er totalt åndssvag. - Ja. Så er det Deres tur.
Det er en dromedar, som møder en kamel og siger:
- "Hvor synd du er pukkelrygget." - Den kendte jeg godt.
- En grimasse? Slapper vi så af? - Ja, det kommer vi til.
En grimasse? Jeg kender skønhedsoperationsgrimassen.
- Er De klar? - Ja.
- Jeg har intet gjort. Det er naturligt. - De lyver.
Brug servietten. Cyprioten er nok gået til den. Der kan De se. Vi morede os.
Nogle gange har man en sidemand, der...
- Der er der en, som ikke kan lide mig. - Undskyld?
De sagde, at alle godt kan lide mig, men ikke ham der. Karel Willems.
- Hvem er han? - Arkitekten bag huset.
Jaså? Men hvorfor?
Vi konkurrerede om et projekt for længe siden, og jeg vandt opgaven.
Og da staklen er meget høj, følte han sig ydmyget.
De er meget smuk.
- Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. - "Godnat, Alexandre."
- Jeg har haft alle tiders aften. - Det har jeg også.
- Udsatte du mødet? Var vi ikke enige? - Kun om at jeg skulle tænke over det.
Hvis det går godt, skal vi forvalte Leforts formue.
- Alle de penge, han har hvidvasket? - Han kan hjælpe os ud af kniben.
- Han vil ødelægge vores gode ry. - En praksis i betalingsstandsning?
- Det handler jo også om etik. - Vis mig dog tillid. Du kender mig da.
Nej. Efter fem års samliv ved jeg, at virkeligheden overgår fantasien.
Du kan bede mig om hvad som helst, men ikke om at vise dig tillid.
Noget har ændret sig.
Du er anderledes.
- Har du mødt en? - Nej.
Diane, Bergeron er på linje et.
- Alexandre... Han hedder Alexandre. - Hvordan ved du det?
Jeg hørte dem tale i telefon. En kop kaffe?
- Hvad mere end Alexandre? - Aner det ikke. Jeg kommer med den.
- Der var du heldig. - Du græder ikke, vel?
Det vil ødelægge sejren. Klarer du det?
- Ja. Klar? - Ja.
Er du okay? Du græder ikke, vel? Det ødelægger sejren.
- Slap af. - Klar?
Jeg tror, at du har for korte arme.
- Hvad laver du? Hvem smiler du til? - Jeg smiler ikke.
- Jo, du smilede. Du gjorde sådan her. - Hold da op.
- Tager du hjem? - Nej, jeg skal se OM spille i aften.
- Kan du låne mig en halvtredser? - Det må jeg nok sige.
- Jeg har kun 100. - Jamen det er helt fint.
- Hvad skal du? - Vi skal til disko på Chez Fernande.
- Man skal ud og danse. - Jeg danser ikke.
Hvem er "vi"? Hvem skal du sammen med?
Stéphanie og Arnaud og en veninde.
- Kender jeg hende? - Nej.
Hvordan er hun? Kanon? Vil du forføre hende?
- Man er nok genert. Hvad laver hun? - Hun er advokat.
Ikke dårligt.
- Skal du have det der på? - Ja, hvorfor? Er det ikke godt nok?
- Er det en modeopvisning? - Jeg viser dig det. Går det eller ej?
- Har du lagt såler i? - Ja da.
- Du er perfekt. - Super. Jamen så kører jeg.
- Og tag dig i agt på stadion i aften. - Bare rolig.
- Hvad hedder hun? - Diane?
Er hun brunette eller blondine?
Blondine.
- Ja? - Er Coralie allerede gået?
- Ja. Torsdag går hun til psykolog. - Nå ja.
- Skal du noget i aften? Vi kunne... - Ja, jeg skal noget.
Okay.
- Vi ses i morgen. - Ja, vi ses i morgen.
Godaften.
Krydset ser ikke ud af meget, alligevel skal vi tage en stor beslutning.
Hvis jeg kører til højre, kører jeg dig hjem til dig selv.
Vi kysser hinanden, og det bliver ved det.
Hvis jeg derimod kører til venstre, kommer vi hjem til mig, og dér...
Kik på mig...
- Godmorgen. - Godmorgen. Undskyld...
Jeg hedder Diane. Jeg er...
- Benji. Jeg er Alexandres søn. - Selvfølgelig.
- Du ligner ham også ret meget. - Det lader det til.
- Jeg er bare mindre moden, ikke? - Jo.
- Er han allerede taget af sted? - Ja, han er vist taget til Liège.
Da jeg vågnede, var det her stillet frem.
Typisk ham. Han sørger altid for, at ingen mangler noget.
- Han er super. - Ja.
- Har du børn? - Nej.
- Jeg var gift, men jeg fik ingen børn. - Hvorfor?
I starten ville han ikke, og senere var det mig, der ikke ville.
- Har du været skilt længe? - Tre år.
Mine forældre blev skilt for ti år siden -
-og de er stadig gode venner.
Det er bedst, når folk skilles på en pæn måde frem for at føre krig.
Ja da. Det er helt sikkert. Du er heldig.
- Er du gode venner med din eks? - Ja.
Ja, vi har grebet det an på en klog måde -
-så vi har et godt forhold.
- Det er cool, ikke? - Jo, det er cool.
Farvel.
- På gensyn. - Ja.
- Goddag. - Goddag. Hvad laver du?
- Jeg skal nok tage mig af det. - Jaså?
Sådan der...
Men først radioavisen.
Stræk, tåspids, piqué...
Kom så, piger...
...altså de grå partier, I ser her.
- Er du sikker? - Helt sikker.
- Fyren kunne knap se ud ad ruden. - Måske var sædet faldet sammen.
- Nej, ikke i den bil. Han er dværg. - Jaså?
Hun har fundet sig en rig dværg.
- Godmorgen. - Godmorgen.
- En kop kaffe? - Ja tak.
- Bruno vil tale med dig. - Han kan bare komme.
Det er nok bedst, du går ind til ham.
Okay. Jeg går derind.
- Hvad er der? - Sitrer det stadig?
- Ja, det er irriterende. - Har du bekymringer?
- Ikke specielt. - Er det på grund af din ven?
- Hvilken ven? - Alexandre, du talte i telefon med.
Nå ja... Ja, han hedder Alexandre -
- men han er ikke min ven. Vi er ikke... Det er en, jeg går i byen med.
Lad dig nu ikke irritere. Skammer du dig?
- Over hvad? - At han er dværg.
- Undskyld? - Bruno så jer i går.
Han kan knap se ud ad ruden.
Pis.
- Jeg ved ikke, hvad det er, der sker. - Hvad mener du?
Du er forelsket. Det er det, der sker.
- Jeg ved det ikke. - Elsker du ham eller ej?
Når jeg er sammen med ham, er jeg forelsket.
Men når vi ikke er sammen, så ser jeg os sammen og finder det grotesk.
- Men hvorfor? - Jeg drømte om prinsen på hesten.
- En stor, stærk mand. - Jeg forstår.
Du ved måske heller ikke, at julemanden ikke findes?
- Bruno må have gjort nar af mig. - Nej, han var snarere...
- Forvirret? - Nej, snarere...
- Desorienteret? - Nej. Snarere...
Bestyrtet. Ja, han var bestyrtet.
- Ville du tale med mig? - Kom og sæt dig.
- Hvad så? - Hvad så hvad?
- Hvad gør vi? - Med hensyn til hvad?
- Lefort. - Nå, det...
- Troede du, det var noget andet? - Nej.
Men jeg står fast. Jeg vil ikke repræsentere den fyr.
- Jeg vil gerne have min ryg fri. - Okay, Snehvide.
- Undskyld? Hvad var det, du sagde? - Jeg sagde: "Okay, Snehvide."
- Hvorfor kalder du mig det? - Fordi du vil forblive hvid som sne.
- Pas lidt på. Det har du ikke lov til. - Hvad?
- Det der. - Hvad "det der"?
- Til at kalde mig Snehvide. - Hvorfor ikke?
- Fordi jeg ved, at du ved det. - At din kæreste er dværg, Snehvide?
- Stop det der! Det er ydmygende. - Hvad tror du, det er for mig?
- Min eks er kæreste med en dværg. - Vel er jeg ej.
- Er det kun sex? - Jeg skal ikke stå til regnskab.
Det interesserer mig. Er det en rejse ud i ekstremerne? Diane!
Jeg har jo sagt ja, Mathilde, Betal tilbage, når du kan.
- Okay. Tak. - Selv tak.
- Ser du stadig tandlægen? - Mere eller mindre.
- Mere? Eller mindre? - Er De fra forstanden?
Pis. Jeg væltede et barn. Nej, det er ikke et barn.
Undskyld. Jeg så Dem ikke.
- Hvad? - Jeg så Dem ikke.
- Så du mig ikke? - Nej.
- Du så mig ikke? - Nej.
Et øjeblik.
- Kan du se mig nu? - Ja.
Men det kunne jeg ikke derhenne.
Hallo? Du tror, det er løgn.
- Man kan da godt se mig, ikke? - Jo, man kan. Kom.
- Har De den i extra-small? - Nej, beklager.
- Hvordan er han? - Undskyld?
- Er han stor af sin alder? - Nej, han er ikke så stor af sin alder.
Så tag størrelse 10 år. Den har jeg købt til min søn på 11. Den er fin.
- Hvor gammel er Deres? - Han er lidt ældre.
Jamen jeg tager størrelse 10 år. Det er fint.
- Skal jeg pakke den ind som gave? - Nej, ellers tak.
- Går det godt? - Jeg har kun taget sommertøj med.
- Skal vi nordpå? - Hvem siger, vi skal ud at rejse?
Jeg har fødselsdag, og vi skal mødes i lufthavnen, så...
Sæt dig ned.
- Har jeg fortalt dig traktorhistorien? - Nej.
Da jeg var barn, boede vi ved siden af en bondegård.
Ved siden af farfar Léon lå der en bondegård, hvor de havde en traktor.
Og jeg drømte om at få lov til at køre den.
Min far sagde altid: "Spørg bonden." Men jeg turde ikke.
Så en dag sagde min far: "Nu har jeg talt med bondemanden."
Jeg blev ellevild og skyndte mig hen på gården.
Og dér indså jeg, at bonden ikke vidste besked.
Men da var det for sent, for nu stod jeg foran ham og var nødt til at sige noget.
Så jeg forklarede, at jeg drømte om at køre hans traktor. Og han gav mig lov.
Da jeg kom hjem, sagde min far, at jeg havde to grunde til at glæde mig.
Jeg havde fået kørt traktor, og jeg havde opnået det ved egen hjælp.
Kan du se manden derovre?
Timo Atanen. Den utilnærmelige.
Han tager flyet til Los Angeles kl. 15 -
- så du har 20 minutter til at fortælle ham om dit projekt.
Jeg har advaret ham. Jeg har fortalt om dig. Han vil gerne høre på dig.
Undskyld. De er Timo Atanen, ikke? Hvis De har et øjeblik...
Han sidder vel 20 meter væk... - Jeg ser ikke, at det er Timo Atanen.
Jeg fortæller ham om mit projekt, hvorefter han bliver helt stille.
Så stiller han sig foran mig og siger:
"Interesting project. Call me and we discuss more."
Og så stak han mig sit kort med mailadresse og telefonnummer.
Jeg har Atanens nummer. Er det ikke fedt?
Vent, vent...
Vent. Det er måske ham, der ringer nu.
- Nej, det er Max. Jeg må fortælle det. - Kom og spis din dessert færdig.
Jeg har fået Timo Atanens telefonnummer.
- Flot af dig. - Det var ikke noget særligt.
- Jamen alligevel. - Han gik selv hen og talte med ham.
Jeg er stolt.
- En gave. - Gave?
Ja.
- Kan du ikke lide den? - Det sagde jeg ikke. Den er original.
- Du kan ikke lide den. - Jo. Jeg joker. Jeg er vild med den.
- Er du? - Ja.
For hver dag, der går, vil jeg blive mere og mere glad for den.
Undskyld. Jeg er ikke så god til at modtage gaver.
- Hvorfor ikke? - Jamen...
Jeg er ikke vant til det. Det er længe siden, nogen har givet mig gaver.
Det gør mig meget glad.
...med et gulv i glas.
Nej, nej, nej. Det bliver for klassisk. For intetsigende. Vi skal tænke stort.
Ellers ender vi med at... Hvad?
Hvad er det?
Hvorfor griner I? Fordi jeg sagde, at vi skal tænke stort? Er jeg utroværdig?
Hvis jeg siger det nu, er det så bedre?
Hjælp mig ned. Jeg er svimmel.
Godt...
- Virkelig? - Ingen skulle tisse på min sukkermad.
Du ler, men det er vigtigt. Man er nødt til at gøre sig hård.
- Må jeg spørge dig om noget? - Ja.
- Hvor længe vil du skjule mig? - Jeg skjuler dig ikke.
Hvad insinuerer du? Jeg har endnu ikke haft lejlighed til at...
Hold op.
Jeg har ingen problemer med vores forhold. Helt ærligt.
- Okay så. - Tak.
- Men sådan er det altid. - Hvad?
Pigerne vil aldrig lade mig møde deres veninder, hvis de nu bliver jaloux.
Irriterende.
Det har virkelig ikke noget med dig at gøre.
Og efter bruddet med Bruno, ser jeg mindre til mine venner. Det er derfor.
Jeg har på fornemmelsen, at de føler sig utilpas i mit selskab -
-efter at jeg er blevet single.
- Og dine forældre? - Hvad er der med mine forældre?
Føler de sig også utilpas?
- Vil du møde mine forældre? - Hvorfor ikke?
Jamen godt. I morgen skal jeg til en fernisering med min mor og stedfar.
- Kom, hvis du vil. - Okay.
- Jeg kommer. - Det håber jeg da.
Alle tiders.
- De fotografier gør noget ved mig. - Sådan har jeg det også.
Det er sjældent, at man er på bølgelængde med en kunstner.
- Kan du lide det? Du siger ingenting. - Jo da. Det er supergodt.
Se ham herovre...
- Ja, han er... - Ja, ikke?
Helt og holdent.
Men Philippe vil ikke bryde sig om, at jeg kommer hjem med sådan et.
- Han ser da ud til at synes om det. - Han er kun interesseret i kurserne.
Du skulle se det makværk, han indimellem kommer hjem med.
Åh, en dværg.
Kender du ham?
- Går det godt? - Ja. Hvad med dig?
- Skal jeg præsentere dig? - Ja.
- Alexandre, en ven. Nicole, min mor. - Det glæder mig.
- Christine, en gammel veninde. - Mig en fornøjelse.
- I lige måde. - Lidt at drikke?
- Ja. - Skal jeg hente et glas champagne?
- Kan De lide det? - Ja. Især det übermensch-agtige.
- Hvilket noget? - Det übermensch-agtige.
Overmennesket. Det identificerer jeg mig med.
Er arkitektur noget, De...
Min far læste på kunstakademiet hos Auguste Perret.
- Hos? - Auguste Perret.
- Arkitekten fra Le Havre. - Perret. Arkitekten fra Le Havre.
- Han var vild med gongon. - Nej, han var vild med beton.
Beton, ja. Det er også et fantastisk materiale.
- Det kan man lave mange ting med. - Min far var pioner.
- Han var hørehæmmet ligesom mig. - Er det arveligt?
- Døv. Han var døv. - Han spørger dig, om det er arveligt.
Nå ja. Hvad med Dem?
- Nej, slet ikke. - Er Deres familie normal af højde?
- Ja. - Skal vi ikke tage en flaske til?
Det er kun mig, fordi jeg lider af en vækstforstyrrelse.
- Hvad arbejder De med, Nicole? - I dag tager jeg mig af min have.
Men jeg brugte mange år på min første mands tekstilfabrik.
- Det gik godt dengang. Ikke sandt? - Jo. Det var stort.
- Men nu er det havearbejde? - Ja. Det er en fælles interesse.
- Undskyld. Jeg kommer straks. - Vi forsøgte os med grøntsager...
Går det godt, eller har De vredet nakken af led?
Vi kan godt tale lidt højere. De skulle jo nødig gå glip af noget, vel?
- Så kommer kaffen. - Tak.
- Gik han? - Det gik dårligt.
- Dårligt? - Telefonforbindelsen var dårlig.
Han fik en opringning og gik ud for at tale.
- Hvorfor er du så febrilsk? - Jeg er ikke febrilsk. Slet ikke.
- Kender du til hans opera i Liège? - Ja. Det er en udvidelse.
Men alligevel. Lilleputten er en stor arkitekt.
- Mor... - Hvad?
Han er ikke større end tobak for en skilling og tumler med store ting.
- Ikke så højt. - Hvad er det med dig?
Jeg siger jo, at han er alle tiders. Hvor kender du ham fra?
- Er det en klient? - Ja, det er...
Nå da da. Du er som din far. Parat til alt for forretningens skyld.
- Jeg er ikke med. - Han er lun på dig.
- Det er indlysende. - Slet ikke.
Han stikker ikke op for bollemælk. Det er ligesom Mme Lemaires lille hund -
- der absolut ville bestige Mme Françus hund. Kan du huske det?
- Er det virkelig nødvendigt, mor? - Undskyld. Må man nu ikke lave sjov?
- Se... Han vil betale for os. - Jamen det skal han da ikke.
Hvis det nu kan glæde ham. Det gør, at han føler sig betydningsfuld.
Det kan jo ikke være helt nemt.
Så er det overstået.
Hvad er der?
- Kan jeg fortsætte? - Forsætte med hvad?
- Med at tro på det her. - Hvad mener du?
Jeg har lige præsenteret dig for min mor og stedfar. Hvorfor siger du det?
Hør her...
- Det er ikke så enkelt. - Hvori består det indviklede?
- Du fylder meget, Alexandre. - Gør jeg?
Jeg tænker hele tiden på, om jeg tager nok hensyn til dig og ikke sårer dig.
- Det er kun dig, der tæller. - Slet ikke.
Sådan oplever jeg det.
Jeg forventede ikke at møde en som dig. Det kom bag på mig.
Det er super, men skal jeg acceptere alt uden betingelser?
Selv med en normal mand er det ikke sådan.
Nej, det var ikke det, jeg mente. Jo, for fanden. For det er ikke let.
Mange piger må have givet op på grund af det. Det er ikke let.
- Tager jeg fejl? - Nej.
Kan jeg fortsætte eller ej?
Med at drive mig til vanvid? Nej.
Nej, Luchio. Ikke i aften.
Du var advaret.
Pas på. At vi er kolleger, hindrer mig ikke i at anklage Dem for bagvaskelse.
Hør lige... Hvor har De de oplysninger fra?
- Bruno har bollet med dommeren. - Ja.
Marconi har en ulastelig pligt-etik... Hvad?
- Der er en, der vil tale med dig. - Hvem?
- Alexandre? - Ja.
Udmærket. Vi skifter dommer. Jeg siger god for det. Farvel.
- Hvor er han kær... - Er Bruno på sit kontor?
Han må ikke se ham.
- Jeg ser helst, at de ikke mødes. - Okay.
Hej. Jeg var i nabolaget og tænkte, at jeg ville besøge dig på dit arbejde.
- God ide. - Supergod ide.
- Coralie... vores sekretær. - Vi har allerede hilst på hinanden.
Vi sagde det samtidig.
Jeg er ikke færdig med arbejdet. Kommer du med?
- Flot skulptur. - En gave fra hendes ekssvigerfar.
- En lille kop kaffe? En lille kop te? - Et lille glas vand.
- Kommer du? - Ja.
- Jeg skal gøre to ting færdig. - Endelig.
- Du har haft krøller... - Kan du bedre lide det?
Nej.
Er du blevet forrykt? Med en ny dommer må vi begynde forfra.
- Et dumt tidspunkt. - Det rager mig.
- Ved du, hvad du gør? - Et dumt tidspunkt.
- Jeg er ligeglad. Svar mig. - Stop.
Du svarer mig nu. Jeg går ikke, før du...
Den er optaget.
- De behøver ikke at rejse Dem. - Det manglede da bare.
Alexandre, Bruno... Bruno, Alexandre.
Goddag. Beklager. Jeg vidste ikke, at I...
- Banker man ikke på? - Jeg kommer bare med lidt vand.
- Tak. - Jeg har ikke fyldt det helt op.
Og tata! En overraskelse. Jeg har et sugerør med til Dem.
Vi snakker videre inde hos dig.
- Jeg er der om fem minutter. - Ja.
- Jeg kan holde Dem med selskab. - Ja.
- Har du været i seng med dommeren? - Han er da ikke en rigtig dværg.
- Han er lilleput. - Han er lille, ja.
- Det er noget med hipo... Hypofasen. - Hypofysen.
- Ja. Har du været i seng med hende? - Kommer det dig ved? Er du jaloux?
- Før gjorde du alt for at vinde en sag. - Jeg har forandret mig.
Du har givet op. Der findes en teori om den skyld, succesmennesker føler.
- De får nok af triumfer og giver op. - Sludder og vrøvl.
Du dropper din mand, kører biksen i sænk og bliver kæreste med en dværg!
Dværgen, som du siger, overgår gennemsnittet.
Sammenlignet med ham er du ikke engang så høj her. Ikke engang.
Lad hende være. Indtil nu har jeg spillet cool, men det kan ændre sig.
- Har du fulgt efter mig? - Nej.
Diane er sammen med mig nu. Kom videre. Okay?
- Truer du mig? - Nej, men tålmodighed har grænser.
Det er da løgn.
Stig ud.
- Tror du, 1,02 meter kan true mig? - Jeg truer dig ikke.
- Diane har valgt mig og ikke dig. - Jeg skal give dig, dit røvhul.
Det skal du ikke kalde mig.
- Kom an. - Hey, makker! Han er for lille til dig.
- Kom så, lilleput. Slagt ham. - Kom an, kom an...
Nu, hvor du har forstået budskabet, må vi tale sammen som voksne.
På lørdag holder jeg fest. Det vil glæde mig og Diane, hvis du kommer.
Det viser, at alting er faldet på plads, og at du accepterer hendes nye liv.
Ikke sandt? Vi ses på lørdag.
- God ide at mødes i eftermiddag. - Ja. Det er længe siden.
- Og så kan vi få snakket lidt. - Har du mødt en?
- Du er for meget. - Jeg kender dig jo. Er det alvorligt?
Er han gift, skilt? Jeg håber ikke, det er en klient.
- Nej da. - Hvem er det? Er det en, jeg kender?
- Ja, du kender ham. - Fortæl det.
- Det er Alexandre. - Alexandre?
- Familien Berthots søn? - Nej, det er det ikke. Nej, det er...
Vi spiste middag med ham i sidste uge.
- Hvad laver du? - Ingenting. Hvad sagde du?
- Jeg sagde, at jeg elsker Alexandre. - Selvfølgelig.
- Pas på! Han er som andre mænd. - Selvfølgelig, min skat.
Åh gud! Mor!
Nej, han er ikke som de andre. Han er bedre.
- Han rager et hoved op over dem. - Selvfølgelig.
Pas på! Og det eneste, du skal tænke på, det er...
- Jeg lytter, min skat. - Det eneste er min lykke. Er du med?
Din lykke og kun det.
Men hvad laver han? Så bak dog, for pokker.
Sikke stort det er. For Dem må det virke endnu større.
Ja, der er fordele ved at være lille.
- Er der også et toilet? - Første dør på højre hånd.
- Er du okay? - Ja.
- Jeg har ikke set din mor. - Nej. Det er underligt.
Hvor er Monique? Hun skulle servere. Hav mig undskyldt et øjeblik.
Monique?
Servietterne... Servietterne...
Pis! Pis!
Pis!
- Hvad laver du? Gymnastik? - Hjælp mig. Jeg falder ned.
Jeg kalder på Diane, så hun kan se sin helt i aktion.
- Lad være med det. - Vent bare.
- Diane! Diane! - Hvor er du nedrig.
- Har du ikke taget en andens kone? - Hun er ikke din kone.
Hun er heller ikke din meget længere. Diane!
Hvis du vil ydmyge mig, så gør det på en ordentlig måde, mand til mand.
- Mener du en duel? - Ja.
- Med sabel eller pistol? - Jeg tænkte mere på bordfodbold.
- Man spiller ikke fodbold om Diane. - Bordtennis?
- Alexandre? - Ja.
- Kaldte I på mig? - Ja.
Kan du hjælpe os med petitfourerne?
Ja.
- Er der ingen servietter? - Servietter?
Er du ikke sød at tage servietterne, Bruno?
Selvfølgelig.
- Jeg slår dig til plukfisk. - Det gør du.
Møghund.
- Hvem sms'er du til? - Talte jeg til dig?
Til Diane. Jeg er bekymret. Hun sagde, hun havde fået en ny kæreste.
- Den lille mand? - Hvordan ved du det?
- Det var da ikke svært at gætte. - Men det generer dig ikke?
Men, Philippe, hun kommer sammen med en handicappet.
- Din egen mand er også handicappet. - Hvad siger du?
Du hører dårligt. Det kan man da ikke sammenligne.
Det er ikke noget fysisk. Det er ikke noget, man kan se.
Pis. Du forstår, hvad jeg mener.
Du har ret. Det er mig, der bor sammen med en handicappet.
Philippe... Philippe!
Åh, for fanden.
- Vil du have en is? - Nej tak.
Venter du?
- Goddag. - Åh, goddag.
Min søn, Auguste.
- Goddag. - Goddag.
Kunne Deres søn passe trøjen?
- Ja. Den var fin. - Hvor godt.
- Goddag. - Goddag.
Fint.
Det er lige meget.
Diane, det er lige meget.
- Er du okay? - Ja.
Sæt dig ned.
- Er du vred? - Hvad med dig? Er du ikke vred?
- På hvem? - På livet, som har skabt dig sådan.
Nej, jeg har aldrig kendt til andet.
Hvis jeg havde været stor, inden jeg blev lille, havde jeg måske været vred.
Er du vred, fordi du er blond?
- Er du vred på mig, fordi jeg er lille? - Hvordan kan man være vred på dig?
Det er smertefuldt.
Smerten kender jeg til gengæld.
- Hvad gør mest ondt på dig? - Nakken.
Har du været forelsket i en på din egen størrelse?
Ja, da jeg var fem år, men hun fortsatte med at vokse.
Ved du, at du er en exceptionel mand?
Ved du det?
Sammen med dig føler jeg mig elsket og forstået. Det er sjældent.
Jeg savner dig, når du ikke er der. Jeg lærer noget hver dag.
Du gør verden større. Det lyder underligt, men det er rigtigt.
Og jeg har lyst til at leve sammen med dig. Det har jeg virkelig.
Men du kan ikke.
Jeg stillede dig spørgsmålet, Diane.
"Kan jeg fortsætte med at tro på det her?"
Jeg er ikke 1,80 høj. Jeg er 1,36.
Det har jeg aldrig skjult. Det er ikke noget, du lige har opdaget, vel?
Nej, det ved jeg godt. Jeg ved...
...at vi to er det vigtigste. At andre ikke tæller, men jeg kan ikke give los.
Man bliver bombarderet med så mange billeder af den perfekte kærlighed.
De billeder har du selv skabt.
Tag hjem til dig selv.
Tag hjem.
Vi skal have grønt lys fra kommunen, før vi spørger ministeren.
Ellers nytter det ingenting. Ja da.
Monique, nu har De stået med det fad i ti minutter. Kom videre.
Vi kommer til at stå i en fastlåst situation ligesom i Stockholm.
Et øjeblik... Monique, støv af først, så kan De gøre det der bagefter.
Det er alvorligt. De kunne lide det grønne tag. Vi kan ikke starte forfra.
Det er da løgn.
Monique? Monique!
- Kan De ikke se, jeg taler i telefon? - Og jeg støvsuger.
Hvis det skal være på den måde, så går jeg.
De kan ringe til mig, når De er faldet ned.
- Er du okay? - Ja, ja.
Glem den kvinde, far. Hun er det ikke værd.
Jo, hun er. Og hun gjorde, hvad hun kunne.
- Hvordan opfatter du mig? - Hvad mener du med det?
Hvordan opfatter du mig?
På flere forskellige måder. Som far... som en dygtig arkitekt.
Og indimellem som ven.
Og min størrelse?
Har den aldrig generet dig?
Da jeg var lille, tænkte jeg ikke over det. Jeg så først, at folk kikkede -
-da jeg blev teenager.
Vennerne, deres forældre, klassekammeraterne...
Men jeg var ligeglad, fordi du selv var ligeglad.
- Har det pint dig, at du er lille? - Selvfølgelig har det dét.
Nogle gange kikker man for meget. Andre gange overser man mig.
Jeg lader, som om jeg er ligeglad, men jeg lyver.
- Jeg lyver for mig selv, andre og dig. - Nej. Det er mod, der er tale om.
Og værdighed.
Det er det, jeg ser i dig.
Værdighed.
Jeg er lidt træt af at være lille.
Fru dommer...
Advokat Berthier, goddag. Repræsenterer De min klients mand?
Det gør jeg. Og De er...?
- Gaëlle Lefort, Deres klients ekskone. - Det glæder mig at træffe Dem.
- Forstyrrer jeg? - Nej, slet ikke. Kom ind.
- Hvad laver du? - Jeg lader, som om jeg arbejder.
Dejligt at se dig smile. Det er længe siden.
Jeg har ringet til Lefort og sagt, at vi ikke vil repræsentere ham.
- Nej, har du det? - Ja. Vi kan ikke give køb på etikken.
- Jeg er imponeret. - Jeg ville ikke indse realiteterne.
- Han behandler ekskonen som lort. - Jeg er glad for, at du kan se det.
- Derfor skal vi repræsentere hende. - Undskyld?
Vi skal repræsentere ekskonen, Gaëlle.
- Har du været i seng med hende? - Og hvad så?
- Du er uforbederlig. - Han har sine penge i Luxembourg.
- Hun har bevis på det. Vi ribber ham. - Du er syg.
- Vi bliver stenrige. - Åh gud.
Diane, hør her... Hvorfor har du ikke tillid til mig?
- Er Alexandre hjemme? - Nej.
- Er han i Liège? - Måske.
Ved du, hvornår han kommer hjem?
Du må ikke behandle mig sådan. Jeg er ikke din fjende.
- Hvordan behandler jeg dig? - Det er også kompliceret for mig.
Kompliceret? Du har gjort ham rigeligt ondt. Kom ikke og plag ham igen.
Han er min far, og jeg elsker ham. Lad ham være i fred.
Okay.
Det er dig, der er dværg. En følelsesmæssig dværg.
Du har en normal krop, men indvendig er alt småt.
Du har et lille hjerte med små følelser.
Det går tilbage til din barndom.
Man har fyldt stereotyper ind i hovedet på os og formateret os.
Når nogle er anderledes, kan man ikke have det.
- Det passer, - Det vækker afsky.
Alle skal se ens ud. Skal jeg sige det?
Vi er nogle nazister. Nogle forbandede lortenazister.
Min skat...
- Undskyld, min skat. - Det er meget rørende, men for sent.
- Hvad? - Han vil ikke tale med hende.
Det er aldrig for sent. Find ham og fortæl, hvad du føler. Hvor er han?
- I Liège, tror jeg. - Så tager du straks dertil.
- Hvad skal jeg sige? - Hvad som helst.
Han har bare brug for at se dig.
Okay. Det er her. Okay?
Jeg hopper, ikke? Okay? Jeg springer på tre.
En...
...to...
En...
...to...
Undskyld. Tror du, at det er bedre at tælle "en, to" og så springe -
- frem for at tælle "en, to, tre" og så springe?
Godt, okay... Okay.
Alexandre, Alexandre! Det er Diane. Alexandre!
Alexandre, det er mig!
Alexandre! Alexandre!
Det er ikke nogen rigtig god ide at springe i faldskærm...
Det var, fordi jeg ville vise dig, at jeg ikke længere er bange.
At jeg var klar til at kaste mig ud i det. Det var en metafor, ikke?
Men vi er ligeglade med metaforer.
Jeg ville fortælle, at jeg elsker dig -
- og at jeg er parat til at leve sammen med dig.
Jeg siger ikke, at det hele tiden bliver nemt, og at jeg ikke får lyst til...
...at slå dem, der vrider halsen af led, når vi går forbi, men...
Men én ting har jeg forstået. Jeg ved, at vi er ligeglade med alle de andre.
Jeg ved, at det er mig, der bestemmer.
Jeg ved, at det mig, der elsker, og at de andre til sidst vænner sig til det.
Det ved jeg. Jeg er fri.
Det har taget sin tid, men jeg er fri.
Jeg elsker dig, lilleput.
Du får ondt i nakken. Jeg får ondt i ryggen. Men vi lider sammen.
Pyt med det. Vi er ligeglade.
Oversat af Astrid Søgaard Mathiasen Dansk Video Tekst